Säg att du är i operationssalen.
Du syr i vena cava... Och så plötsligt går allt åt helvete.
Vi borde öva, vi ska till rätten.
Du ska inte oroa dig så mycket.
Snart ska vi övertyga en domare om att vi är Zolas föräldrar.
- Vi är Zolas föräldrar. - Men de vet inte det.
Vi kan lika gärna hata barn
eller ha en hund vi matar med kattungar.
De känner oss inte, menar jag.
Vi ska bara gå fram och tala direkt ur hjärtat.
- Det räcker fullkomligt. Okej? - Okej.
Så man snittar, sätter suturer -
- och snart kan man glömma det där dåliga läget.
- Vi sågs inte i morse. Allt väl? - Ja, jag skulle upp och springa.
Och jag måste åka upp för att hinna till ronden. Ses vi sen?
Synd att allt i livet inte kan åtgärdas med en skalpell.
- Ja, vi ses sen. - Men man kan ju försöka.
- Ska du upp? - Nej.
- Jo, det skulle du... - Avery!
Vi två ska transplantera en ansiktsnerv. Känn dig taggad!
Men det skulle nog betraktas som misshandel.
Dr Bailey. Jag har studerat ö-cellerna och jag tror... Dr Bailey?
- Blir det inga möss i dag? - Större saker väntar oss.
- Som... marsvin? - Är fötterna också rappa? Kom igen!
Ledsen, men jag tar över esofagusatresin.
- Och er pylorusstenos. - Varför då?
En pediatriker kommer i dag.
Alla de stora sjukhusen försöker locka henne.
Och Hunt bad om ett fint mottagande, och då ingår det att få operera.
- Tillsätts tjänsterna redan? - Det är lite tidigt.
Men om nån som Polly Preston vill komma hit, så tar man sig tid.
Justine. De här tre prickarna som liknar bubblor är dina aneurysmer.
Vänta lite.
Ursäkta. Jag hörde inte. Vad sa ni?
Mina hemska aneurysmer. Växer de nu?
- Är det därför jag har sån huvudvärk? - Ett har börjat läcka.
Toppen... Varsågod, triumfera bara.
Han har varnat mig i åratal och jag har undvikit operationen.
Kör till. Men inte förrän jag är klar med boken.
Vilka är riskerna med att vänta?
Stroke, blödning, dödsfall.
Dr Grey. Vilka följder kan ett misslyckat ingrepp ge?
Stroke, blödning, dödsfall.
Då dör jag fast boken inte är klar. Jag kan inte svika läsarna.
Jag måste få Kate till bron för att möta Nathan...
- ...innan hon reser bakåt i tiden. - Justine.
Ni pratar och mitt aneurysm läcker,
så jag har svårt att koncentrera mig.
Kan ni...? Snälla ni.
Jag menar att patienten är mycket viktig för mig.
Jag har fullt upp i dag,
så ni måste vara mitt ombud.
Gör alla undersökningar jag ber om och informera mig personligen.
Hennes son och make dog hos oss.
Inga fler O'Malley får dö här.
O'Malley? Handlar det om Georges mamma?
Meredith Grey! Det var så länge sen. Kom och ge mig en kram!
- Det här är så coolt! - Står det på önskelistan?
- Hur går det med den, förresten? - Ska den vara klar i dag?
- Jag är inte färdig. - Det ska faktiskt vara nåt roligt.
Jag behöver mer tid på mig.
Kan ni... flytta er lite till vänster?
Er man tittar på.
Han har tjatat om att få titta på. Och det här är den bästa operationen.
Hur går det, dr Park?
Snart får min patient sitt hjärta som han har väntat på i över ett år.
Okej, nu kör vi.
Jag har det.
Se till att det sluter till där.
- Den här sätts fast i aorta. - Ja, och här går restprodukter ut.
- Dr Park, det är från ert sjukhus. - Titta, bara!
Hon kommer att flyga till L.A. utan att märka att hon lämnat kroppen.
Jävlar! Min patient har fått hjärtstopp.
- Är han död?! - Jävlar.
Så tjusigt, men ingenstans att ta vägen.
Jag tar det.
Det står här att gallan togs bort på Seattle Presbyterian.
- De skickar hem mig när jag kommer. - Hämta kompresser och benzoin.
Och det är kallt. Ring vaktmästarna.
Säg till om det gör ont nu.
Pojkarna ville inte att jag skulle åka hit. Efter det med Harold...
- Och... med Georgie. - Vi måste kolla upp gallan.
- Har du haft feber eller mått illa? - Ja, faktiskt.
- Det är inte alls bra, mrs O'Malley. - Jag vet, förlåt. Men titta på dig!
Jag är så stolt över att du är min läkare.
Ta CT, blodkroppsräkning och leverprover och ordna fler filtar.
Jag hör Georges röst: "Mamma, sök på Seattle Grace. De tar hand om dig."
Ja då, Louise. Vi ska ta väl hand om dig.
Läkare! Du har blivit så vuxen...
Columbia har nog en mottagare.
Vi ber dem hämta det, men det lär dröja.
Till dess får vi kolla hennes puls och laktatnivåer varje timme.
- Jag ber en AT-läkare passa det. - Hon ska inte vara med en AT-läkare.
- Menar ni allvar? - Det är ett levande hjärta i en låda.
Jag menar allvar. Och ni ska ju ändå skriva klart önskelistan, eller hur?
Ring på sökaren om det är nåt.
- Jag kan inte godkänna det här. - Jag frågar inte, jag förvarnar dig.
- Jag ska till ett styrelsemöte. - Låt inte mig hindra.
- Svåra fall! Är det era patienter? - Snart, så.
Andra läkare har vägrat.
- Vad ska ni göra? - Jag ska säga "ja".
- Och ni får vara med. Är ni redo? - Jag?!
- Ja, naturligtvis. - Vad är det här?
- Justine Campbells utskrivningsintyg. - Då är ni inte redo.
- Varför inte? - Vi ska säga "ja".
Om ni inte kan få henne att godta ett livsviktigt ingrepp -
- hur ska du då kunna ta itu med det där?
Få henne att säga "ja", så får ni vara med på nåt här. Vad sägs?
- Ja. - Jättebra.
- Säg att jag är paranoid. - Du är paranoid.
- Men hon kastade bollen på hans tjej. - Nej, det går inte!
Jag orkar inte möta Sloan i dag. Stryk mig, bara i dag.
Jag kan inte göra om hela schemat på grund av dina tjejbekymmer!
- Vet ni vem Polly Preston är? - ST-chefen på Brigham.
- Hon är min främsta förebild. - Din dåre, jag hatar dig.
- Vad ska du göra i dag, Karev? - Inget särskilt. Hur så?
- Vad sägs om en nervtransplantation? - En nervtransplantation låter toppen.
- Kör till! - Tack.
- Tilltar smärtan? - Jovars.
Jag vet att det kan hjälpa. Att åtgärda aneurysmet.
- Ni får säkert förlängd deadline. - Det handlar inte om det!
Utan om mina läsare
som väntar på slutet på en bokserie efter tio år.
- Är ni så populär? - Ni kan verkligen knäcka en...
Förlåt, vi hinner inte läsa så mycket här.
- Men er familj, då? - Ser ni nån familj här, dr Grey?
Jag är författare. Romanfigurerna är min familj och jag bryr mig om dem.
Och nu bryr sig många andra också om dem.
Jag ska ge mina läsare ett avslut.
Men Kate, Nathan och Alexander...
Jag är skyldig dem ett avslut. Bara jag kan ge dem det.
Jag vill bara hjälpa er.
Vill ni hjälpa mig? Hur snabbt kan ni skriva?
Ja, jädrar! Där är det.
Altman berättade vad ni sysslar med. Jag kan knappt tro det.
Det är häpnadsväckande!
- Vad är det ni jobbar med? - Altman har bett mig önska ingrepp.
- Får jag...? - Nej, det är...
Vad gör ni? Ni har slösat 300 sidor på helt vanliga ingrepp.
Jag är som en svältfödd i en mataffär. Jag vill ha allt!
- Vad ska jag göra? - Var kreativ!
- Titta, bara! - Okej.
Det är själva nyckeln! Till listan.
Så använd den, använd nyckeln. Öppna er för nya tankar!
- Vad pratar ni om? - Om ett hjärta i en låda.
Ett hjärta i en låda... Ja, jädrar!
Det är så ljuvligt att se dig igen, Meredith! Berätta hur du haft det.
- Jag har gift mig. - Så underbart!
- Och barn? - Nej, men vi jobbar på det.
- Callie! - Åh, herregud!
Mamma O'Malley, herregud! Herregud...
Det är så roligt att se dig.
Jag har inte ringt fast jag borde.
Men nu är du här!
- Varför är du här? - Är allt väl? - Ja, vi väntar bara på CT.
- Hej. - Hejsan!
Ursäkta. Det här är... dr Robbins.
- Louise O'Malley. - Hej då, raring!
- Är allt väl med dig? - Ja, jag tror det. Kanske. Jo.
Polly? Då kommer jag direkt.
En sökande är här, så jag måste hasta. Vi ses, dr Torres...
Jag blev rätt paff när jag letade efter Jackson Averys namn på schemat.
Och så hittar jag Alex Karev. Vi har ju förberett oss i veckor.
Du och jag är ju plastikligan. De häftiga kirurgerna som mosar alla.
"Plastikligan"?
Min text måste vara klar i kväll, annars är det kört.
- Det är dåligt läge. - Går artikeln före nervkirurgi?
Jag går femte året, så jag kan inte lata mig nu.
- Hallå där! - Hallå där, dr Torres.
Förlåt, jag greps av panik. Jag ville inte säga "dr Robbins".
Jag visste inte hur jag skulle säga: "Vet ni vad, mamma O'Malley?"
"Jag gillar tjejer nu! Och det här är min fru."
Polly. Jag måste göra en sak.
Javisst. Jag ska titta på era nya apparater för nukleoproteiner.
- Pediatrikern Polly? - Ja.
- Det gör inget. - Jaså? Du verkar rätt sur.
- Jag trodde att jag var rolig. - Dina skämt är inget vidare.
Det är viktigt att komma ut
inför familj och vänner.
Men man måste inte inviga
sin döda ex-makes katolska mamma.
Så det gör inget.
- Tack. - Jag ska leta efter Polly.
För jag har ingen aning om var de där nya apparaterna finns.
- Ursäkta. - Sloan bara berömmer dig.
- Jag vill inte splittra plastikligan. - Säger han så inför alla nu?
Jag vill också ha en sån beskyddare. - Träng dig inte!
Jag har bråttom till min patient. Ni borde läsa den här.
Är det om tjejen som reser i tiden? Alla mammor här har dem.
De äger!
Först är Kate på 1890-talet i Paris med sin älskade ficktjuv.
Sen flyr hon plötsligt nazister med en snygg amerikansk soldat.
- Som "Slakthus 5", fast sexigt. - Vonneguts bok är inte sexig.
Jag måste sticka.
Kom, vi äter nån annanstans.
- Den är lugnande, som ett akvarium. - Nej, det är en nyckel.
- Vadå? - Fråga Webber. Han läste min lista.
Sen sa han att hjärtat i lådan var själva nyckeln. Men hon tiger still!
Hjärtat i lådan! Vad ska stå på min lista? Vad ska jag ha på mackan?
- Ni hör, ingenting. - Hjärtat! Vad har Georges mamma?
- Vem är George? - Han jobbade här förut. Han dog.
- Varför pratar vi om den där tönten? - Sluta, hans mamma är patient här.
- O'Malley. Jag har nästan glömt... - Bra.
- Alex! - Du lär knappast drömma om honom.
Minns du när du smittade honom med syfilis?
- Minns ni hjärtat i hissen? - Ett hjärta i en hiss! Det ska med.
Du är en nolla jämfört med George.
Jag hörde talas om det där. Häftigt.
- Var du där? - Jag vill bara få äta min lunch.
Vänta. Tysta, allihop!
Hjärtat i lådan. Hjärta i en hiss?
Det funkar faktiskt. Webber är ett geni!
- Hjärtat är lite läskigt, tycker jag. - Säg inte så där om henne!
Kate tittade på Alexander och sa:
"Gå vart tusan du vill!"
- "Men först ska du be om ursäkt." - Varför då?
- Vadå? - Varför ska han be om ursäkt?
- Han stal ringen Nathan gav henne. - Gav Nathan henne en ring?!
- Ja, i bok två. - Vet Alexander om det?
Nej, han är en tjuv. Tjuvar tar sånt som ringar.
- Men han skulle ju sluta stjäla. - Dr Grey!
- Jag gör som ni säger. - Hon skulle gå med på operation.
Hon vägrar opereras innan boken är klar. Jag hjälper till.
- Hur lång tid kommer det att ta? - Man kan inte jäkta när man skapar.
Grey. Jag bad om undersökningar och avrapportering.
Hur kan det tolkas som: "Och om ni kan, stick ner en slang i hennes hals"?
Endoskopiskt ultraljud visade en vidgning på 16 mm av...
Jag bad inte om den undersökningen.
Varför gör ni inte som jag säger?
Titta där!
Inflammation och ärr kring rester av gallblåsegången. Hon måste opereras.
Så en f.d. kollegas mors operation på ett annat sjukhus misslyckades.
Och hon sökte sig dit bara för att vi
hade svikit henne så grundligt.
- Och det gläds ni åt. - Nej då.
Förbered henne för operationen nu. Eller är det för mycket begärt?
Du var helt fantastisk där inne!
Det såg ut som om du gjorde om hjärtat åt honom. Vad hette det?
- En modifierad Fontanoperation. - Efter en dr Fontan, antar jag.
Och dr Fontan var nog inte lika snygg som min fru.
Vad gör man här inne?
De på Seattle Presbyterian lämnade kvar lite av gallblåsegången.
Så vi ska ta bort den. Några frågor?
Jag såg en ring. På Callies finger. Har hon gift om sig?
- Ja, för några månader sen. - Åh, så bra!
Är hon lycklig, tror du?
Jo då. Några frågor om ingreppet?
Jag hade pojkar, det var roligt med en dotter.
Jag saknar henne. Jag saknar alla Georges vänner.
Ni var så viktiga för honom. Och för mig.
Och du gör precis det som George hade gjort, du har ett viktigt yrke.
Är det du som ska operera mig, helt ensam?
- Om ni misstycker... - Nej då. George sa att du var bäst.
Jag är helt redo. Nu gör vi det här! Det är dags att skära i mig.
Jag behöver min hand om jag ska kunna operera.
Avery! Det är dags för 12:e kranialnerven. Kom hit och titta!
Jag är bara i vägen då. Jag ser bra härifrån.
Ni är en dåre, Avery. Ni är åskådare när ni borde transplantera nerver.
Ni är vilse, på avvägar.
- Vet ni vad ni behöver? - Nej, det vet jag inte.
Ni behöver få se hjärtat i lådan. Ni kanske har sett det.
Men om ni hade tittat efter noga, så hade ni stått där nere i salen nu.
Titta på det, Avery. Titta på hjärtat i lådan.
- Vet du varför Avery är så fjär? - Ska jag ge honom en lapp?
- Ska jag sätta in transplantatet? - Nej, jag gör det.
- Vad såg du? - Hon hade stenar i gallblåsegången.
Det är inte så allvarligt, då blir hon bra igen.
- Och hon vet att du är gift. - Vadå?
- Hur...? - Hon såg din ring.
- Jag sa bara att du är lycklig. - Du ska inget säga.
Hon ska opereras och hon är rädd. Hon saknar dig.
Jag vet att det är invecklat, men du får gärna sitta där när hon vaknar.
- Jag är bekymrad över Avery. - Vänta lite.
- Vi hade så fin kontakt. - Okej.
Vi hade det så bra ihop.
Men nu undviker han mig, han är så kylig.
- Är du rädd att han ska svika dig? - Ja, jag tror det.
Jag har alltid gett tusan i att lära ut grejer, men nu vill jag förmedla.
Jag vill bara att han ska lyckas. Men jag kanske ska lugna mig.
Hunt, så bra! Mark är rädd för att Avery ska göra slut med honom.
- Prata inte med andra om det. - Det låter bra. - Shepherd...
Jag vet, dödsfallen här ökar.
Chefer tvingas jämt säga nej, alla hatar en.
Men annars börjar man hata sig själv. - Jag måste gå.
Om du älskar nån, släpp taget. Om de kommer tillbaka...
Du ska få en smäll.
- Får jag fråga en sak? - Nej.
- Jag gillar det man gör här inne. - Man borde alltid ta med sig sin man.
Jag har en idé. Först kändes det fånigt att tänka på det.
Skulle jag kunna klara det?
Men nu tänker jag att jag verkligen vill göra det.
- Jag vill börja plugga igen. - Jaså, jaha.
Det är väl inte fånigt. Det finns många vuxna som pluggar.
- Jag vill läsa medicin. - Wow.
- Jag menar... Wow. - Ja.
Vad är klockan, förresten? Det är dags för nästa operation. Kom nu!
Kate kunde inte tiga längre.
Hon tog hans hand och tittade djupt in i hans havsblå ögon.
Jag har kommit på varför jag har rest i tiden, Nathan.
Och nu vet jag hur jag kan stoppa det. Jag kan välja plats och tid.
- Och jag har valt. - Ja!
Nathan tog henne i sin famn. Kate viskade mot hans bröst:
- "Jag ber dig om förlåtelse." - Vadå...?
Hon visste inte om han hade hört. När hon tittade igen, var Nathan borta.
Hon var i Paris. Det var dags att leta efter Alexander.
Va?! Väljer hon Alexander? Nej!
Hon måste ta Nathan.
- Inte Nathan. - Han är snygg och god. Alexander...
- Han är hennes tvillingsjäl. - Han saknar själ! Han är ju en tjuv.
- De gör bara varandra olyckliga! - Jag kan inte svika mina rollfigurer.
Ni är författare, ni bestämmer vad de gör.
Och att välja Nathan är det rätta.
Jag förstår, ni avskyr idén.
Sök Shepherd! Aneurysmet har brustit.
Sug. Jäklar, det är en stor blödning.
- Boken tog för lång tid. Är den klar? - Nej.
Men hon berättade slutet.
Det är så dumt! Hennes berättelse är så fantastisk.
- Men sen sabbar hon allt! - Ni är 15 år nu.
- Jag ska skälla ut henne sen. - Det är inte er sak.
Hon gör samma sak som ni gör med hopplösa fall.
Ni tror att ni kan ändra slutet för patienten. Och då måste man försöka.
- Så jag måste väl få försöka? - Ja.
- Dubbelkollade ni prover och bilder? - Ja då.
- Jag vill slippa överraskningar sen. - Hon tror att jag ska operera henne.
- Det vill inte jag. - Ni lärde mig operera septum.
Jag trodde jag lärt er mycket, men jag var nog ingen vidare lärare.
Jag ska till domstolen i morgon
och bevisa vilken god mor jag är.
Jag längtar efter min unge och undrar vad som kan ge det intrycket.
Jag har en mörkblå klänning, men en knapp fattas och den är urringad.
Mina grå byxor har hål i baken. Jag får en enda chans.
Jag är helt värdelös. Och frustrerad.
Men jag kan göra ERCP och dubbelkolla prover.
Och jag kan operera septum.
Jag är inte värdelös här.
Kör till, ni får operera.
En bypassoperation utan hjärt-lungmaskin.
Nej.
Blocktransplantation. Hjärtat och båda lungorna.
- Ja. - Jag fattar inte.
Webber kallar det ett orakel,
men det är ett hjärta i en låda.
- Vad gör man inför transplantationer? - Lägger organet på is.
Sen sätts det snabbt in i mottagaren och man väntar och hoppas på -
- att det kalla hjärtat ska leva.
Men hon har aldrig slutat slå.
Hon har aldrig kallnat, aldrig slutat slå. Det är ett jädra mirakel!
Du betraktar ett mirakel! Och när du har insett det -
- så förändrar hon ditt synsätt.
Hör här. Jag tittar på nåt på listan och sen på hjärtat i lådan.
Om ingreppet inte är hälften så coolt
som hjärtat i lådan, så går det bort.
Hon talar om vad som är allra viktigast för dig.
Det är det hjärtat i lådan gör.
- Och så är hon trevlig att prata med. - Tyst ett tag...
- University of Washington, då? - Jag vet inte.
Det är inte som Harvard eller Stanford. Det känns uppnåeligt.
"Uppnåeligt"? Ursäkta mig, men...
- Läkarbanan är inget man bara väljer. - Hur var det för dig, då?
Kom en fe med guldskalpell och dubbade dig till läkarkandidat?
- Är mitt studieval så annorlunda, då? - Jag var faktiskt 19 år.
Jag är gammal, alltså. Mer, då?
- Har du pluggat i tre år först? - Nej, men jag har collegeexamen.
- Jag minns faktiskt hur man pluggar. - Läkarlinjen råkar vara fyra år.
Och om du är helt galen och vill bli kirurg,
väntar fem års ST-tjänst...
Nej, jag vill inte bli kirurg. Man kan göra mycket annat som läkare.
Kör till, då så.
Jag trivs nu
och jag vill inte vara gift med en läkarstuderande i tio år.
- Nej, jag ska bara vara gullig. - Så menar jag inte!
Jag var döende förut! Jag skulle dö av en sjukdom.
Sen träffade jag dig. Plötsligt har jag försäkring, en fru -
- och jag förväntas leva längre än tre månader. Jag vill ta vara på det!
- Henry... - Vi ses hemma.
Den gemensamma gången är öppen. En biopsi till, sen kan vi sy igen.
Är nåt på tok, dr Bailey? Har jag glömt nåt?
Hon kämpade för att uppfostra sin son
och så kliver han ut framför en buss.
Han gjorde det för att rädda nån annan, men...
Man strävar för att lära barnen att göra det rätta.
Och man vill vara stolt över dem när de håller på sina ideal.
Men att se dem skada sig själva -
- för att göra det man lärt dem,
det kan göra en galen.
Man blir helt galen på dig.
Han var min favorit, George O'Malley.
Det var han.
Min favorit.
Jag vet. Han var den bästa.
Nu ska jag sätta in ett T-drän.
Ta ett jumperset.
Folk har så mycket fördomar om kirurger.
De tror att vi är kalla och egoistiska.
Men ett jumperset ger intryck av att man är varm och moderlig.
Tack.
Hallå, du ringde på sökaren. Jag kan inte gå än.
Jag ska prata med en patient och muntra upp henne lite.
- Hur är det? - Jag missade en operation i dag.
Nej, jag undvek en operation som jag har velat göra i veckor.
- För det där med dig och Mark. - Det är inget mellan oss.
Jag har försökt intala mig det, men det är nåt.
Och det lär inte ändras.
Och det där med mig och plastik- kirurgin lär inte heller förändras.
Så det här går ju inte.
Så jag måste gå.
Och lämna dig, för min skull.
Så... Väljer du Mark?
Jag har förstört min karriär alldeles för mycket.
Ja, jag väljer Mark.
Kan du övertyga mig om att jag borde låta bli?
- Jag hörde en helikopter landa. - De får komma.
Ni hade rätt. Hon var nyckeln.
- Det här är en fin lista. - Tack.
- Ni har skrivit en egen lista. - Jag blev inspirerad.
- Den vill jag ha på min lista. - Vi får se vem som blir först.
Okej.
Hej. Vi är upphandlingsteamet från Columbia.
Varsågoda.
- Ett hjärta i en låda. - Ja, jädrar...
- Hur mår ni? - Som efter en hjärnoperation.
- För all del. Vad heter ni? - Justine, Campbell.
- Vilket datum är det i dag? - Det vet jag aldrig. Fråga nåt annat.
- Varför kan inte Kate välja Nathan? - Sen, så.
- Ni är skyldig att... Är det sant? - Ja.
Under narkosen drömde jag om hur jag kan skriva fler böcker i serien.
Men nu får hon uppleva hur det är med Nathan.
Ska de vara ett par i några böcker, tills hon väljer Alexander?
- Ja, jag tror det. - Vad är det med er?!
- Varför hatar ni Nathan så? - Det gör jag inte. Jag älskar honom.
Lika mycket som ni verkar göra. Han är snäll och rolig.
Och han är väldigt uppriktig.
Men Kate, hon älskar inte honom.
- Det borde hon göra. - Jag vet.
- Det är orättvist. - Jag vet.
Men det är en väldigt bra läsupplevelse.
Hör ni... Ge mig handen.
Ska vi jobba lite mer på boken?
Skulle det kännas bättre då?
Då så.
- Callie... - Hallå där.
Meredith sa att operationen gick jättefint.
Jag gillar tjejer. På det romantiska planet, menar jag. Jag gillar tjejer.
Kvinnor, menar jag. Och jag har mött en så fin kvinna.
Minns du dr Robbins från i morse? Vi har gift oss.
Och innan dess råkade vi ut för en hemsk bilolycka,
men jag dog inte.
Och det gjorde inte Sofia heller, vår baby.
Vår perfekta, söta baby.
Och nu... trasslar jag verkligen till allting.
Jag... Jag vet att det är mycket att ta in.
Och jag förstår.
Det kan bli för mycket.
Min mamma bröt med mig, så jag förstår.
Herregud, nu fick jag dig att gråta! Snälla du, gråt inte.
- Du har barn... - Ja.
Har du några foton?
- Vill du se dem? - Vad tror du?
Han ska flyga från Wichita. Du får säga nej själv.
Jag är inte orolig för dödsfallen här, utan för dig.
Många av dina patienter har dött i år och det verkar bli fler.
Tänker du på mitt anseende? Jag har inget anseende längre.
Jag skulle bota Alzheimers,
men sen jag blev svartlistad kvittar det.
Jag får välja vad som är viktigt.
Och jag väljer dem. Jag tror att jag kan ändra deras berättelse.
Jag är skyldig dem att åtminstone försöka.
- Är inte det väldigt arrogant? - Det sägs ju att jag är arrogant.
Ett glas cabernet. Eller whisky och sodavatten, tack.
Inget sodavatten, förresten.
Hej, det är jag. Det gick inget vidare i dag.
Hon tjatade om nån kille som hjälpt barn i Afrika.
Jag tänkte: "Har du läst mina tre artiklar?"
Men han är visst nåt jäkla underverk, så strunt i mig...
Planet landar tio, så gå inte och lägg dig.
Jag kommer att vara full och jag kommer att gråta. En varning, bara.
- Jag ska med flyget. Det är jämnt. - Tack.
- Vänta, Avery! - Dr Sloan. Jag ber om ursäkt...
- Jag borde be om ursäkt. - Inte alls.
- Jag borde be om ursäkt för... - Men jag har varit...
- Vi har... - Först säger jag nåt, sen ni.
- Jag vill vara er lärare. - Och jag er elev.
- Jag har en kranieoperation i morgon. - Jag kommer.
- Bra. - Jättebra.
Plastikligan är väl i farten igen.
Häftiga kirurger som mosar alla!
Vi ska väl... Toppen.
- Då så. - Kör försiktigt.
Det är lite skrämmande att allt kan rasa så snabbt.
O'Malley var ingen tönt. Han hade slagit oss allihop.
Han hade snott ST-chefsjobbet från Kepner.
Men jag vill glömma honom, för annars tänker jag på Izzy och börjar grina.
Och då kan jag inte sätta på fulla tjejer som avgudar mig.
Och det är ju sån jag borde vara.
George är död, Izzy är borta och vi har förändrats allihop.
Ibland behövs en stor förlust för att man ska minnas det viktigaste.
Och ibland blir man starkare av det.
Man blir klokare och orkar med nästa stora katastrof bättre.
Det var vårt första riktiga gräl.
Hur är det?
Okej, ingen fara! Det är ingen fara!
- Ibland. - Ingen fara.
Men inte alltid.